Brunkje

Vi brukade fjordens jord  trots kyla och vind.

Vi vallade våra får under stjärnklara nätter.

Vi jagade på marker i norr och i söder.

Två folk med två hjärtan vildbronja och kemor.

Två folk utan behov av sköld eller spjut.

Så kom dem från havet med brons i hand.

De brände våra hem plundrade våra land.

Brotar förde intet med sig än blodspilla och eld.

Våra gårdar de slog våra familjer de dog.

Två folk med två val döden eller träldom.

Men vi visste vad måste göras för att stoppa förtrycket blev två ett.

Formade i krig reste vi oss och drev brotarna tillbaka till havet.

När fienden bad om den barmhärtighet de inte visat.

Två folk med en röst skrek blod för det förflutna!

Formade i krig berättas vår historia.

Inga kejdor kan fjättra oss varken järn eller silver.

<p style="text-align:center;">- Vanligt kväde bland Brunkje om brotarnas ankomst till fjorden 

Historien om brunkje
Brotarnas försök att erövra regionen med  vapen och krigsmakt hade misslyckats i flera generationer och tillslut upphört. Men det dröjde inte länge förrän fredliga nybyggare av brotar och blandfolk mellan dem, vildbronjor och kemorer flyttade till regionen och började gifta in sig med klanerna runt fjorden. Allt eftersom generationerna kom och gick försvann misstänksamheten gentemot brotarna och deras inflytande växte sig starkt.

Enligt sångerna fanns det under denna tid en man vid namn av Brunkje vars hat gentemot brotarna bran likt en av dvärgarnas logeugnar. Han kunder inte acceptera brotarnas inflytande och samlade kemorer, vildbronjor och andra folk för att rena fjorden. Brunkje vann stora och många segrar och hans inflytande växte. Snart hade han stödet av många klaner och hans styrka hade vuxit så kraftigt att han kunde ta sig titeln jarl av Paatrfjorden.

Men Brunkjes hat gentemot brotarna kunde inte tillfredsställas. Han sände sina styrkor på krigståg mot brotarna söderut och vände sig snart mot alla runt fjorden som delade brotarnas blod. Hans nit och brutalitet kände inga gränser och när krigslyckan i söder vände reste sig fjorden mot honom. Han besegrades och dömdes till jakt i Norrmarkerna med sina fränder och folk. Brunkje är anfader till den klanen som idag bär hans namn.

Klanen Brunkje har i hundratals vintrar levt i Norrmarkerna norr om Paatrfjorden. De har rykten om sig att vara brutala och en av de få klanerna där kemorers blod fortfarande flödar starkt.

För tre kvarts mannaminne sedan vandrade klanen ner från Norrmarkerna under deras klanfurste Dorful "rödyxa" Brunkje. De plundrade Wulterneimi och drog upp mot Morkvattnet. Ståhlnäfe, den dominerande klanen i området, reste sig mot utmaningen. Ståhlnäfes storhird slogs i spillror och förföljdes obarmhärtigt av Brunkjes bärsärkar och krigare. En utrensning så brutal följde att klan Ståhlnäfe allt annat än dog ut. De få familjer som lyckades fly är spridda över hela fjorden.

Idag är Brunkje den dominerande klanen i Morkvattnet och Strand med omnejd.

Klanfurste
(i kronologisk ordning med den nuvarande överst)
 * Erik Dorfuls son
 * Dorful "rödyxa"
 * Dorful "rödyxa"

Klansymbol
En svart räv.

Information
Klanen så gott som utrotade klan Ståhlnäfe

Klanen är brutal och håller sina domäner i ett järngrepp - Bodil /Runes hird

Klanen ogillar skarpt utbölingar - Runes hird

Händelser
Flera mannaminnen efter brotarna anlänt på sina skepp till Ejlands östkust ledde krigaren Brunkje kemorer och vildbronjor mot brotarna runt fjorden, han erövrade fjorden och utropade sig jarl av Paatrfjorden.

Några vintrar efter Brunkje blivit jarl av Paatrfjorden skickade han sina krigare söderut för att fortsätta utrensningen. Brunkje började också rensa ut brotars "halvblod" runt fjorden.

Efter några vintrar av krig i söder och rening runt fjorden besegrades Brunkjes krigsfolk i söder och klanerna runt fjorden förådde Brunkje när de reste sig mot honom. Han besegrades och förvisades tillsammans med de lojala kemorerna och vildbronjorna till jakt i Norrmarkerna.

Hundratals vintrar efter förvisningen till Norrmarkerna vandrade klanen ner norr om fjorden och besegrade Ståhlnäfe och tog deras gårdar, boskap och marker.